Ćirilično pismo Tomislavu Karamarku
Poštovani gospodine predsjedniče!
Moje ime je Hrvoje Šimičević, Hrvat sam i domoljub, član HDZ-a, uz sve pripadajuće atribute; svaku nedjelju pohodim Svetu Misu, navijam za reprezentaciju, spaljena mi je kuća za vrijeme rata, pasionirani sam konzument tisućljetnog sna o slobodnoj Hrvatskoj koju momentalno haluciniramo, uz jednu malu iznimku; otkad znam za sebe, ovisnik sam o ćirilici.
Ovo pismo Vam pišem kao potez očajnika i reakciju na događaje koji su se prošli vikend odvili na ulicama Vukovara, gdje je više od 20 tisuća Hrvata prosvjedovalo protiv uvođenja ćirilice u sklopu postavljanja dvojezičnih natpisa u ovom dijelu Hrvatske.
Ali, najbolje je da krenem od početka.
Još kao dječak u početnom stadiju puberteta počeo sam otkrivati sve čari jezika, pisma i knjige. Međutim, sve se promijenilo kad sam jednoga dana u ruke dobio nju. Njezina izazovna morfologija poticala je nešto neobično na predjelu moga primozga. Ubrzo je bio dostatan jedan letimični prelet po njezinim kvrgavim oblicima da me obuzme žudnja za literaturom, koju sam gutao obilato. Do te razine da sam počeo zaboravljati čitam li zato jer volim ćirilicu ili zato jer volim čitati. 
Međutim, ubrzo sam shvatio da nešto nije u redu sa mnom: u formativnim godinama društveno-obrazovni sustav me je počeo uvjeravati kako je ćirilica protuprirodno pismo, koje se u svoj biti suprotstavlja našem Bogu i našoj hrvatskoj tradiciji. Riječju, ćirilica i oni koji su je koristili predstavljeni su kao djelo Nečastivog i kao takvi pogodni za oveću lomaču, što je dokazano nakon tajnog naputka Ministarstva kulture temeljem kojeg je tijekom 90-ih godina uništeno više od 2,8 milijuna knjiga na ćirilici ili srpskom jeziku ili zato jer su im autori Srbi ili pak ideološki nepoćudni pisci.
Premda sam dakle već tada duboko u sebi otkrivao preferencije ka ćiriličnom pismu, one su, upravo zbog navedenih razloga ostale zakopane u mojoj podsvijesti; ćirilicu sam na početku konzumirao jedino u kasnim noćnim satima, zaključan u sobi ili u WC-u, koristeći sve raspoložive pismene materijale do kojih sam se uspio dokopati, a koji nisu uništeni i zapaljeni zajedno s četničkim kućama za vrijeme i nakon operacije Oluja. 
No, što je više nestajala s područja nacionalnog teritorija to se klaustrofobija oko mene povećavala; iz dana u dan postajao sam svjesniji vlastite defektnosti s obzirom na okolinu. 
Stoga sam se odlučio lječiti od ćirilice.
Ovisnost sam suzbijao radikalno i naglo: samokažnjavao sam se čitanjem Budakovih Ognjišta ili Tuđmanovih Bespuća, a tijekom odvikavanja od nastrane ćiriličnosti nije manjkalo ni mazohističkih seansi uz Araličine romane. Za vrijeme odvikavanja prestao sam se sastajati sa šačicom prokušanih Hrvata koji su dijelili moje bolesne navike...
I onda, nakon gotovo desetljeća samoprijegora i pratećih naleta depresije, manifestiranih kroz prisilno zatomljivanje moje prirodne biti i proklinjanja samoga sebe zbog nenormalnosti koju nisam umio izbiti iz srca, došlo je vrijeme da se outam i da otvoreno kažem svima; da, ja sam taj i taj i pišem ćirilicom! 
Poštovani gospoodine predsjedniče,
kao što znate, razlog moga otvorenog priznanja ležao u je u nizu zakonskih rješenja koji su tijekom druge polovice 2000-ih godina dobrano liberalizirali odnos Domovine prema ćirilici, a kojima je konačno otvoreno priznato kako su ljudi koji čitaju latinicu i ćirilicu jednaki pred zakonom!
Ne mogu Vam, gospodine predsjedniče, opisati kako sam se osjećao nakon što je naša stranka 2009. godine, zajedno s HSP-om, izglasala dvojezičnost u Vukovaru! Bio je to ključan trenutak za moju ćiriličnu emancipaciju koja je od tog trenutka pa do danas uznapredovala do neslućenih razina.
Naime, nedugo nakon te vaše sjajne odluke, pojedini hrvatski akademici i intelektualci domoljubnog soja počeli su polagano priznavati povijesnu značaj ćirilice za hrvatski narod, smještajući je rame uz rame pokraj latinice i glagoljice! 
Hrvatska akademija znanosti i umjetnosti, poznati rasadnik hrvatskih domoljubnih mislioca, organizirala je prošle godine skup pod nazivom "Hrvatska ćirilična baština", u znak  500. obljetnice tiskanja prve hrvatske ćirilične knjige; dubrovačkog molitvenika "Od blažene gospođe ofičje", s pridruženih "Petnaest molitava Svete Brigite", visoko kvalitetno odštampanom u Veneciji 1512. Negdje u isto vrijeme, u srcu Hercegovine, kraj Širokog Brijega, direktor Turističkog ureda odlučio je, na prvotnu nevjericu hrvatskih sugrađana, postaviti džinovska ćirilična slova, objasnivši da se radi "o starom hrvatskom pismu kojim je 1404. godine pisana i Kočerinska ploča, nadgrobni spomenik Vignja Miloševića, koja se čuva u crkvenom prostoru crkve u Kočerinu kao spomenik nulte kategorije".
To mi je, među ostalim, bio dodatan poticaj da se 2010. godine uključim u osnivanje hrvatske pravoslavne crkve u Zadru, po uzoru na istu crkvu osnovanu od strane dr. Ante Pavelića i Nezavisne države Hrvatske!
Nakon osobnih trauma koje su trajale više od jednog desetljeća, tijekom kojih nije manjkalo suicidalnih tendencija, otvoreno sam se na zadnjem popisu stanovništva deklarirao kao hrvatski pravoslavac na starohrvatskoj ćirilici, iz prostog razloga jer sam smatrao da je to konačno postalo nešto normalno i domoljubno!
Međutim, nakon najnovijeg razvoja događaja u Vukovaru, moram vam kazati kako sigurnost u moje hrvatstvo sve više kopni, što dovodi do toga da ne znam koga da prezirem više; sebe ili Srbe? 
U tom svjetlu: Što znači vaša vukovarska izjava da legalizacija ćirilice neće pridonijeti toleranciji? 
Jeste li tom izjavom postali prokleti izdajnik koji radi u interesu srpske strane, budući da je Ruža Tomašić otkrila kako se većina Srba protivi ćirilici u tom gradu?!
Nismo li se nedavno dogovorili kako ćirilica, možda više od ičega, simbolizira 500 godina hrvatskog kulturnog bogatstva?!
Ali, opet: možda je upravo priznanje hrvatskih akademika da je punih pola tisućljeća ćirilica prirođena hrvatskom biću kao takvom uzrokovalo pobunu na vukovarskim ulicama protiv ćirilice kao takve, s obzirom da dosad takvih prosvjeda nije bilo? Možda je upravo još jedna istovjetnost s mrskim neprijateljima - ovaj puta preko istog pisma a ne istog jezika - uzrokovao gnjev hrvatskog bića? 
Hoću reći: ako je Hrvat već vjekovno obilježen ćirilicom, pa onda 2013. godine taj isti Hrvat otvoreno iskazuje bijes i gnjev prema ćirilici, može li se govoriti o latentnoj naravi samoprijezira prema vlastitoj kulturi, upravo jer je ona više slična nego različita od kulture naših prezrenih susjeda? 
Drugim riječima: Jesmo li postali pederi koji mrze ostale pedere zbog vlastite nepriznate pederske naravi?
Trećim riječima: Je li prosjedom u Vukovaru ostvarena nacionalna maksima naših domoljubnih kultur-ideologa po pitanju pederskih povorki a koja se sastoji od sljedeće inverzije: "Zamislite da heteroseksualni Hrvati izađu masovno na ulice i na taj način pokazuju svijetu kako su normalni, kao reakcija na gay pride koji promiče nenormalnost". 
Četvrtim riječima: Jesam li ja, kao član HDZ-a - koji je podržao uvođenje dvojezičnosti - te osoba koja voli ćirilicu i samim time ne podržava prosvjed u Vukovaru - podržan od strane Vaše, odnosno HDZ-ove - retardiran, četnik, peder ili istinski domoljub?
Petim riječima: Što nakon svega ovog mogu očekivati od Vas i vaše stranke? Hoćete danas-sutra u Sabor pozvati nekog uglednog međunarodnog latinologa koji će od tamo tvrditi da su konzumenti ćirilice bolesnici ili nedajbože pedofili?
Šestim riječima: Da su prosvjednici, umjesto zabrane ćirilice, pozvali na zabranu Srba još bi - kao domoljub i Hrvat - i razumio, ali nikako mi nije jasno zašto se zabranjuje pismo kojim su ispisani naramci hrvatskih kulturnih djela od kapitalne važnosti!
Gospodine predsjedniče,
ova trućanja, dakako, primite s izrazitom rezervom, jerbo izlaze iz glave potpuno zbunjene i nesigurne individue, koja šalje ovo pismo prije ponovnog desetgodišnjeg povlačenja u vlastitu ljušturu, taman dok ne istekne sve izvjesniji moratorij na uvođene ćirilice kao drugog pisma na pojedine hrvatske teritorije.
P. S. Ako sam potpuno pogrešno shvatio razloge vukovarskog prosvjeda kojeg ste podržali, odnosno ako su, suprotno mojim strepnjama, Hrvati u Vukovaru zapravo prosvjedovali protiv srpskog jezika, ne i ćirilice, onda vas molim da zanemarite ovo pismo.
Srdačno Vas pozdravljam,
H.Š.